OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968
Langt ute i Stillehavet...
..ligger et land adskilt fra resten av verden...
..siden dinosaurenes tid.
Etter 80 millioner år i isolasjon,
har naturen gått sin egen vei.
I denne tapte verden, spiller livet med andre regler.
Pingviner i skogene...
..papegøyer i snøen...
..og rovdyr fra urtiden.
Livene deres domineres av de mektigste kreftene på Jorden.
Da menneskene endelig ankom, oppdaget de at...
..ingen steder er merkeligere og mer mystisk enn New Zealand.
NEW ZEALAND JORDENS MYTISKE ØYER
EKSTREM VILLMARK
Ved den ekstreme sørlige delen av New Zealand,
er påvirkningen av Sydpolen ganske tydelig.
Aurora Astralis, Sørlyset.
Ved 47 grader sør, er neste stopp Antarktis.
På disse breddegradene om sommeren, varer ikke nettene lenge.
Så det er bare et kort vindu av muligheter, for skapningene som jakter om natten.
Som denne mystiske strandsnipen.
Den finnes kun i New Zealand
og er veldig sjelden å se.
Han har stumpete vinger, men er for tung til å fly.
En vill Sørbrunkivi.
Rett etter solnedgang, drar Kivien ned på stranden for å lete etter Sandhoppere.
Han stoler på luktesansen sine og lukter seg frem til insektene gjennom
neseborene på enden av nebbet sitt.
Kiviene kommer ut om natten for å unngå dag-rovdyrene
Så det er unikt å få tatt en så god titt på dem.
Kalde netter og magert utbytte betyr at mens de første solstrålene dukker opp,
så stikker ikke denne Kivien av og gjemmer seg.
Han fortsetter å jakte til solnedgang.
Tilstandene her tvinger Sørbrunkivi til å være ute i dagslyset.
For å kunne leve så langt sør, så må den helt og holdent endre den normale rutinen sin.
Hver skapning som lever i denne ville og fjerne delen av verden,
må ta radikale avgjørelser for utfordringene ved å leve her.
New Zealand's nærhet til Sydpolen gjør den sårbar for stormer,
spesielt i sør, hvor de sier at man kan kjenne den iskalde pusten fra Antarktis.
New Zealand's sørlige strender er et fristed for en utrolig subantarktisk pioner.
En New Zealandsk sjøløve.
Muligens den mest sjeldne sjøløven i verden.
Nesten utryddet etter jakt, for 150 år siden.
Men så, i 1993, kom en hunn tilbake og ga fødsel.
Over 20 år senere, er etterkommerne fortsatt her.
En voksen hann, kan veie like mye som 4 fullvoksne menn.
Det kan ta 8 år og nå modenhet.
Voksne hann-sjøløver er som en rugby-taklende mur på Sørøya.
Under ynglesesongen, blir strendene, deres krigs arenaer.
Bare den største og tøffeste vil vinne retten til å forplante seg.
En hunn som kommer tilbake etter en 3 dagers fisketur,
ønsker ikke å tiltrekke seg hannens oppmerksomhet.
Hun har andre ting i tankene.
Hun kan dykke dypere enn noen annen sjøløve på Jorden,
men å dra på 160 kg over en sanddyne, er ganske så slitsomt.
Det er en grunn for all denne anstrengelsen.
Hun leter etter noe verdifullt.
Hennes midtpunkt her i verden.
Ungen hennes.
Kun et par uker gammel.
Ved å gjemme ungen sin i skogen, unngår hun bøllene på stranden.
I skogens trygghet, kan han die i fred.
Langs hele sørkysten, kommer sjø-skapninger i land for å finne ly.
Men å leve på land, når man er ment å være i sjøen, kan by på sine egne problemer.
På Snares øyene,
bygger pingviner reirene sine blant trærne, for det er en trygg plass å yngle.
Men beskyttelse i disse skogene har en pris.
Tusenvis av små føtter gjør ynglegrunnen til en myr.
De blir dekket av klissete gjørme,
ikke bare føttene, men i de dyrebare fjærene sine også.
Gjørmen ødelegger ikke bare utseendet deres, men kan også være livstruende.
Den tette fjærdrakten er overlevelsesdrakten deres.
Om fjærene deres er møkkete, vil de ikke isolerer effektivt
og pingvinene vil miste livsviktig energi.
Dette er kystlinjer hvor man ikke kan ta noen risikoer.
Så før han stuper ut i sjøen, sjekker denne pingvinen inn på et pingvin spa.
Landbassenget gir ham en sjanse til å vaske og skrubbe seg i trygghet.
Han grer fjærene sine...
for så og impregnere dem med en voks fra en oljekjertel i halen hans.
Denne voksen holder ham ikke bare varm,
men den vil hjelpe ham med med å gli gjennom vannet mer effektivt.
Isolert og vannsikker atter en gang, er han nå kledd for middag.
Klar til å takle det ville havet nedenfor.
Farvannene rundt Sørøya, er noen av de mest brutale på Jorden.
Dette er Roaring Forties.
Sterk vind raser året rundt, og bygger opp sjøen som slår hardt mot land.
Brutale værsystemer kan dukke opp uten forvarsel.
Det åpne havet svulmer opp og stormer kommer opp fra Antarktis,
og danner massive bølger på opptil 8 meter.
Det er alltid en utfordring.
Utfordrende med å kunne jobbe i området. Man må bare være forberedt hele tiden.
Å takle uværet er en regelmessig hendelse for Peter Young.
Det er veien han må ta for komme på jobb.
Men utsikten fra arbeidsplassen hans er verdt det.
En av de mest spektakulære severdighetene på New Zealand -
Fjordlandet.
Denne labyrinten av fjorder og viker, gir ly til et mangfold av sjødyr.
For Tumlere, er det et sted for å hvile og spise.
Og et klekkeri, hvor baby pels-seler kan bygge opp styrken sin.
Peter er parkvokter for Naturforvaltningen.
Han overvåker og beskytter dyrelivet her.
Mangfoldet i Fjordland er noe jeg elsker.
Det er noe mange mennesker aldri vil kunne få oppleve.
Plutselig får du en 40-tonn's hval som bare kommer opp.
Rett ved siden av båten, ruller over, viser magen sin til deg som om de vil at du skal klø dem.
Fjordland er en perle på Sørøya.
Med nesten 5000 kvadratkilometer, er den New Zealand's største nasjonalpark.
Dette dramatiske landskapet ble dannet av isbreer i den forrige istiden.
Og skapte utrolige dype saltvanns innløp.
Her, møtes to særegne verdener.
Ferskvann fra land,
mikses med saltvann fra havet...
og danner et unikt økosystem.
Ferskvann kommer hit fra skogene,
rikt på tanniner fra råtten vegetasjon,
og farger det til en mørk te.
Det strømmer ned fra disse klippene for så og blandes med saltvannet nedenfor.
Med mindre tetthet enn saltvannet, flyter det skitne vannet opp og stenger ut lyset...
..og skaper en mørk og kald undervannsverden.
Her, vil skapninger som normalt lever dypt nede i havet, gjøre dette til sitt hjem mye nærmere overflaten.
Svartkorall gror normalt under 100 meter, men her, under vann, trives skoger av dem på grunnene.
De er kjent som Svartkorall, men den ser hvit ut når den er dekket av millioner av små korall polypper,
som alle tar føde i strømmen.
Svartkorall er den saktest voksende korallen i verden.
Men her vokser de utrolige 2 centimeter i året.
For å danne en skog av dem, kan det ta dem hundrevis av år.
Forhistoriske skalldyr, Armføttinger, er relikvier fra dinosaurenes tid.
De har også krabbet opp klippeveggene og inn på grunnene.
En unik miks av marint liv har tilpasset seg livet her takket være måten ferskvann og saltvann møtes på.
Det sørlige New Zealand er et av de våteste stedene på Jorden.
Iskalde vinder Antarktis kolliderer med varmt vær fro nord.
Et enormt volum av av fuktig luft tvinges opp over Sørøyas fjell,
hvor det deretter kjøles ned og danner store skybanker.
Sørøyas vestkyst og skoger drukner i regn mer enn 200 dager i året.
Vannet holder liv i store innsvøpte tempererte regnskoger.
Skoger bragt til live, av New Zealand's bisarre og vakre fugler.
Der hvor Tuihonningeterens komplekse kall gir ekko gjennom trekronene.
Maorihonningeteren bytter nektar for litt støvende blå pollen.
Og en flyve løs Wekarikse, lusker rundt i underskogen.
Det er det perfekte miljøet for fukt-elskende moser og bregner.
Men under dem, ligger en fuktig skogbunn med gjørme og slim og en dødelig hemmelighet.
De kommer til live, etter mørkets frembrudd, når jegerne kommer ut.
Bolene deres finnes i mørke og fuktige overheng i skogen,
der den ekstreme fuktigheten blir flittig benyttet.
Disse silketrådene er arbeidet til liten mygglarve.
De ser kanskje vakre ut, men trådene har et skummelt formål.
Larven bruker dem til å fange byttet sitt.
Dråper med klissete slim fungerer som et spindelvev,
ventende på å få tak i flyvende insekter.
Døgnfluer er en spesiell favoritt.
Mens mørket setter seg,
blir det geniale i deres dødelige feller, avslørt, i sin vakre prakt.
Mygglarven er også kjent som glødeormer.
Bioluminesensen blir generert av en kjemisk reaksjon i halen deres...
..og skaper et uimotståelig agn.
Dess mer sulten de er, jo skarpere lyser de,
og trekker til seg byttet som møll til en flamme.
Og denne glødeormen er ikke alene.
Hundrevis lever side om side.
Det er nesten som de sammen skaper en egen stjernehimmel,
og forvirrer navigerende insekter og lurer dem til deres endelikt.
Når selve luften blir mettet og temperaturen er riktig,
dukker sjeldne giganter opp.
En Powelliphanta snegle. Den kan bli like stor som en knyttneve.
Så sjeldne at de kun kan filmes i fangenskap, hvor deres ekstraordinære oppførsel blir fremvist.
Det er fortsatt et mysterium om hvordan de klarer å spore opp maten sin.
Men en ting er sikkert, denne sneglen har en uvanlig sans for mat.
Og avskyelige bord manerer.
Dens munn omsluker og kveler jordmarken.
Den blir sugd ned som spagetti.
For noe som er større, så har den 6000 tenner klare til å rive i filler det neste måltidet.
I dette super mettede miljøet, er denne spesialiserte sneglen det ultimate rovdyret.
Vann dominerer landet.
Det tordner ned fra fjellene, og skaper kraftige stryk.
Noen av Sørøyas fjellelver flommer ned med over 227.000 liter i sekundet.
Dette er ikke et sted å oppdra en familie.
Men disse foreldrene har ikke noe valg.
Heldigvis, Kaskadeand kyllingene er født klare.
De må navigere i de strie strømmene for å nå de beste fôringsområdene.
Og som sine foreldre, må de dykke for å spise.
Den mest smakfulle maten er på steinene.
Kaskadeandens nebb er tilpasset for å skrape opp insektlarver fra elvebunnen.
Andungene har en beskyttende membran slik at nebbene deres ikke blir oppskrapte og såre.
Det ser nesten morsomt ut.
Men plutselige stormer eller snøsmelting kan forårsake raske flommer...
som kan rive med seg store steiner, og ikke minst små nøster med fjær.
Men disse Kaskadeand kyllingene kan padle gjennom denne kraftige flommen.
Deres gigantiske føtter med svømmehud er alt for store på land, men de er perfekte i strømmen...
..og tillater denne ville elven til å bli lekeplassen deres.
Det finnes flere måter å erobre disse ekstreme miljøene.
Papegøyer er meget intelligente fugler. Men Kea er kanskje den smarteste av dem alle.
Når det gjelder å lage et hjem, velger de en varm, tørr hule for å holde familien unna elementene.
Kyllingene klynger seg sammen for varme og komfort mens foreldrene er borte.
Men ni uker etter at de er klekket ut, har de lyst å gjøre noe mer.
Kea er berømte for sin umettelige nysgjerrighet.
Med litt oppmuntring fra foreldrene, er det ikke noe som holder disse ungene tilbake.
På brede vinger, ledes de ut av skogen...
..og inn i et helt nytt rike.
Kea har uvanlige raske hjerner.
Parkeringsplasser og skiløyper er en buffe av muligheter.
Det er ikke bare hjernene deres som er fleksible.
Deres bøyde nebb er et multiverktøy.
Perfekt for graving, riving, og havne i alle slags problemer.
Det er kombinasjonen av nebb og hjerne som gir Kea evnen til å takle selv de mest ugjestmilde fjellene.
Nebbet kan også brukes som en isøks.
Kea er den eneste papegøyen i verden som trives over snølinjen.
Av alle de ville stedene i New Zealand, er det de sørlige alpene som er de mest ekstreme.
De styrer været som regjerer over alt liv her.
De tårner nesten 4000 meter over havet, og de stiger fortsatt.
De er noen av de raskest voksende fjellene i verden.
De kunne vært 20.000 meter høye om de ikke ble slått ned og erodert av elementene.
Det er et oppsprukket, høytliggende, frossent rike.
Det mest ugjestmilde i hele New Zealand.
Her oppe, er isens grep umulig å unnslippe.
Tung snø faller ned på tung snø.
Den klemmer ut luften, komprimerer den til gigantiske isblokker som blir til enorme isbreer.
Millioner av tonn med ferskvann er lagret, bunnfrossent.
Disse mektige gigantene graver ut daler, og dype glasiale innsjøer.
De dominerer hele landskapet og holder alt liv her i balanse.
Men styrken av Sørøyas isbreer avtar, og en mann har dedikert livet sitt for å finne ut hvorfor.
Brian Anderson er en isbre forsker, som bygger maskiner som kan hjelpe ham med å se fremtiden.
Jeg liker å komme meg ut til fjellene. Jeg liker å måle isbreer og å forstå hvordan de fungerer,
og hva som skjer nå,
for å bygge et bilde av hva isbreer kan gjøre i fremtiden.
Arbeidsplassen til Brian må være den mest øde i landet.
Oppdraget hans tvinger ham inn i deler av villmarken så langt unna allfarvei,
at han må ta alt han trenger med seg.
Brian må slå en stake 8 meter ned i det iskalde hjertet av isbreen, for å avsløre dens dypeste hemmeligheter.
Og han gjør det med sin portable damp drill.
For damp boringen bruker vi denne ryggsekk-monterte kjelen. Man må bore ganske dypt ned.
Den kan smelte 6 til 8 meter om sommeren, så vi trenger staker som er lange nok til at de kan bli værende.
Ved å måle dybden i snøen gjennom året,
kan Brian registrere hvordan isbreen endrer størrelse, og gi et bilde av dens langtids oppførsel.
Isbreer beveger seg utrolig sakte, så den eneste måten å iaktta dem er å øke selve tiden.
Og hans håndbyggede time-laps enheter, lar Brian gjøre akkurat det.
Eller de vil iallefall det, om han kan få dem i den beste stillingen.
Alt begynte med et kamera og nå tror jeg at jeg har 7 kameraer
som ser på isbreer rundt om i de Sørlige Alpene.
Så det vakre med å bruke kamera er at det tar et bilde hver time.
De gir oss den slags data man ikke får ved å måle på bakken.
Og man kan ikke måle det fra verdensrommet heller, for isbre miljøene er ofte ganske overskyet.
Time-laps kameraene kan komprimere et år til bare noen få sekunder.
Men kun om de overlever månedene med iskalde tilstander.
Resultatene er verdt å vente på.
Når man faktisk ser på bildene, hver eneste time gjennom uker eller måneder eller år,
man kan faktisk se hver eneste lille endring i isbreen. Jeg finner alltid ting jeg ikke hadde forventet.
Isbreer er elver av is og det er kun med time-laps at vi virkelig kan se dem flomme.
Noen av Sørøyas isbreer flytter seg så mye som 7 meter om dagen.
Smeltevannet hjelper dem med å flytte seg.
Det graver seg vei ned til bunnen av isbreen.
Hvor det smører massene med is,
og tillater det å flomme.
Den enorme vekten bært på av vannet, maler seg vei ned dalene i kolossale kaskader.
Brian har oppdaget at deler av New Zealand's frosne rike, smelter bort.
Selv Sørøyas mektigste, Tasman Isbreen,
2,5 mil lang og 600 meter dyp, trekker seg tilbake.
Og jo mer de smelter, jo raskere flommer de.
Forskere har beregnet at de Sørlige Alpene har mistet en tredjedel av sin permanente snø og is de siste 40 årene.
Mens isen trekker seg tilbake, avdekker den et knust landskap.
Et utfordrende sted å få fotfeste.
Men, New Zealand har noen bemerkelsesverdige fjellbeboere.
Den Alpine Smørblomsten.
Med permanent risiko for å bli knust av fallende stein.
Hemmeligheten for dens overlevelse ligger under steinura -
- en slangelignende rot som vokser horisontalt.
Dette er dens underjordiske spiskammer.
Om roten knekker, kan en helt ny plante allikevel vokse frem.
De skaper en dusj av solskinn over den grå fjellsiden.
Og de er ikke de eneste hardføre plantene her oppe.
Edelweiss har sitt eget fleeceteppe som isolerer mot kulden.
Og det er en plante som pakker bladene sine så tett sammen,
at de blir et tett levende teppe.
Raoulia vokser så lavt mot bakken som mulig, tett inntil steinene,
der den kan være noen grader varmere, gjemt unna det hardbarskede været i fjellet.
Antarktiske stormer bringer et plutselig temperaturfall.
Frysende tilstander og kraftige vinder bringer med seg død i sitt kjølevann.
For å overleve her, må du være forberedt på å dø her.
Men solen kan returnere, like raskt som stormen ankom.
Og en økning på bare noen få grader er nok til starte en tining,
selv under bakken.
Frosset tvers gjennom, en Fjellstein Weta.
Den har den mest utrolige overlevelses teknikk av alle.
Evnen, til å komme tilbake fra de døde.
Kun i et spesielt filmkammer kan vi få filmet dens utrolige talent.
Wetaen har utviklet spesielle proteiner som motvirker iskrystaller fra å danne seg inne i dens celler.
Et bemerkelsesverdig triks for en skapning hvis forfedre en gang levde i forhistoriske urskoger.
Men da New Zealand's fjell vokste opp under dem, for cirka 5 millioner år siden,
ble de tvunget til å komme opp med den utrolige evnen til å overleve i nær dødelige temperaturer
Tining bruker opp mye energi.
Så Gaultheria bær, er et kjærkomment syn.
Wetaen må samle dem inn mens den kan.
Den neste Antarktiske stormen, kan være gjenkomsten av vinteren.
Den kan tåle at over 80% av kroppen dens er gjennomfrosset,
og kan være sånn dag inn og dag ut, i mange uker om gangen.
Ingen andre steder i New Zealand tar livet så ekstreme måter å overleve på.
Hver eneste levende ting her må takle dette landets ekstreme miljøer.
Med all motgangen, har livet funnet uventede og geniale løsninger.
Men det mest slående av alt, er deres motstandsdyktighet.
Dette er den ekte ånden av New Zealand's bemerkelsesverdige, pionerer.
Besøkende til New Zealand's Sørlige Alper blir ganske sikkert møtt av et høylytt velkomst lag.
Kea er den mest uredde karakteren i fjellene.
Beryktet for å stikke nebbet borti alt.
Disse rampete vandalistene vet hvordan de skal sjarmere.
Men disse underholdende møtene, avslører en bekymrende situasjon.
Kea forsvinner sakte.
En mann er på et oppdrag for å finne ut hvorfor.
Jeg tror at folk er uvitende om at Kea faktisk utrydningstruet, og det er ikke mange igjen.
Corey Mosen er en Kea fanatiker.
Jeg liker deres nysgjerrige natur og hvor frekke de kan være.
De kan utsmarte deg ganske lett, og å jobbe med dem hver dag er ganske interessant.
I nesten 10 år har Cory prøvd å forstå Kea's nedgang.
Og han gjør det ikke alene. Han har en assistent.
Kom her. Kom her. Hans navn er Ajax.
Jeg har trent opp hunden siden den var en hvalp. Jeg har trent ham til å finne Kea reir.
Så han vil følge lukten og føre meg til stedet Kea går inn og ut av et hull.
Ajax er den eneste Kea søkende hunden i verden.
Han er ganske godt selskap ute i bushen, og han kan holde tritt med meg.
Kea avler i noen av de mest avsidesliggende stedene i New Zealand.
I dag, er Corey og Ajax på vei til sin årlige Kea reir sjekk, og har en to-dagers reise foran seg.
Noen ganger må man gå over noen fjell og ned i noen daler,
og så opp noen elver og rundt noen knauser, men til slutt finner man dem.
Men Corey's oppgave blir hardere for hvert år som går.
Han begynner med å sjekke noen nærliggende reir steder.
Som, for noen år siden ville ha vært fulle med Kea familier.
Nå er de tomme.
Corey og Ajax blir nødt til å mye lenger vekk.
Men med dagslyset som forsvinner, slår de leir for natten.
Min favoritt greie er å bare få være utendørs.
Jeg er utendørs hele tiden, i snøen, i regnet, i vinden, og det får en til å føle seg levende.
Neste dag, drar de avgårde tidlig.
Og Ajax annonserer at han har funnet eksakt det de har letet etter.
Men dette hullet er bygget for Kea, ikke for en Kea søker.
Dette er ikke komfortabelt.
For å studere dem, må Corey først klare å fange dem.
En hette holder fingrene til Cory trygge.
Han fester forsiktig en fotring,
og registrerer detaljene.
En rask blodprøve tas for den genetiske databasen for dyrearter.
En siste sjekk, og han slipper fuglen tilbake til reiret, uten noen skader.
Men Corey har en ting til å gjøre.
I de 3 månedene Kea ligger i reiret under bakken, er de veldig sårbare
Vi setter opp et viltkamera utenfor Kea reiret, for å overvåke besøk av rovdyr.
Så hver gang noe beveger seg utenfor reiret,
vil det ta 3 bilder, og vi kan bruke de bildene til å avgjøre, hvem som besøker reiret.
Enten det er bare Kea, Røyskatt, Pungrotter eller vanlige rotter som bare plager dem.
Corey's kameraer gir en unik innsikt i Kea's privatliv.
Men de avslører også det som virkelig foregår.
Rovdyr som er introdusert fra hele verden desimerer fuglebestanden på New Zealand.
Kea, er et enkelt mål for en Røyskatt.
Jeg frykter at de kan bli utryddet og at de ikke lenger vil finnes i naturen.
Vi må finne en måte å kontrollere Røyskattene på.
Røyskattene er den største plagen som påvirker
hele New Zealand's fuglebestand og om de ikke var her, ville de klare seg mye bedre.
I områder hvor det er skadedyrs kontroll,
vil Kea faktisk ha en sjanse for å kunne avle frem ungene.
Det er flott å se dem bli voksne, og se dem fly rundt i området hvor vi merket dem som unger.
Jeg kunne tenkt meg å se Kea overalt.
Hver gang du går opp i fjellene, ville det vært kjekt å møte en Kea på veien,
og å høre dem skrike oppe i åsene og i skogen ville vært supert.
Takket være Corey's harde arbeid forstår vi nå at selv om de er smarte, så behøver Kea vår hjelp.
Og kun med vår hjelp vil New Zealand's Alpine daler
fortsatt være hjemmet til denne småfrekke fjellkongen.
Neste gang...
Nye muligheter forandrer New Zealand.
En gårdbrukers paradis...
..en fiskermanns drøm...
..og en lekeplass for nykommere.
Hjemmet til verdens-kjent bevaring...
...hvor en papegøye som ikke kan fly, oppdager det å bli berømt.
OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968